- Vad står på? - Det är över!
Den idioten har störtat oss alla i fördärvet! Vi måste lämna Rom.
Caesar har gått över Rubicon.
Han marscherar på italiensk mark. Det är ett grovt förräderi.
Med en enda legion,
så det är dessutom rena självmordet.
Var det allt?
- Har du hört? - Ja. Märkligt...
Dåraktigt. Bara en legion.
Jag undrar hur han tänker.
När jag krossade de illyriska sjörövarna
var det en gammal havsorm, en liburner...
Strunt i dem! Vad ska vi göra?
Mina legioner samlar sig.
Och du kommer att krossa honom?
Utan tvekan. Den stackarn är död.
Ta kavalleriet
och undersök alla vägar och befästningar härifrån och till Rom.
Ryck fram tills ni möter motstånd.
Stöter ni på några civila så läs upp den här kungörelsen.
Stöter ni inte på något motstånd, så gå till Forum
och spika upp den på senatsporten.
Sir.
Ni får inte plundra, skövla eller bränna.
- Några frågor? - Nej.
Det var allt.
Varför är Vorenus så dyster?
Han är en sann Catoanhängare.
Han anser att vi begår ett fruktansvärt brott
och att gudarna ska straffa oss.
- Han kan ha rätt. - Det är inget brott om vi vinner.
- Jag utövar bara mina rättigheter. - Givetvis.
- Kan vi lita på Lucius Vorenus? - Vem?
Lucius Vorenus.
Han är lojal.
Han skulle följa örnen upp i arslet på Pluto.
Jag bad dig att inte komma hit.
Jag var tvungen att se min son.
Nu har du sett honom.
Kom inte tillbaka.
Hjälp mig, Niobe.
Jag håller på att bli galen. Du kan inte svika mig.
- Jo. - Jag ger inte upp.
Du har älskat mig. Du kan älska mig igen.
Jag har aldrig älskat dig.
Ljug inte för mig.
Håll dig borta.
Du kommer aldrig mer att få se din man.
De är alla dödsdömda.
Det vet du inte.
Det vet alla.
Jag har avlagt ett löfte.
Gå nu.
Gå! Om du inte går...
Han ska gå. Gå nu!
- Du lovade att aldrig mer träffa honom. - Jag bad honom att gå.
Så såg det inte ut.
Vi kan säga som det är till pappa. Det är inte ditt fel.
Aldrig. Du har svurit på det.
Du trodde att han var död. Han förstår nog.
Han skulle slå ihjäl oss allihop.
En gång till! Med mulan!
Du säger ofta att du har god hand med kvinnor.
Inget tomt skryt.
Flickor från Nabo till Tebe har skrikit mitt namn.
Min fråga handlar mer om deras känslor.
Jag är bra på sånt också.
Min fru...
Du hörde vad hon sa. Hon hatar mig.
- Hur lyder din fråga? - Hur få henne att sluta, förstås.
Jag trodde du gjorde det med flit.
Varför skulle jag göra det?
Det är du som är klipsk. Det kan finnas tusentals skäl.
Jag älskar henne. Om inte hon älskar mig är jag bara hennes slav.
Det kan jag inte tolerera.
Än sen, om vi ändå ska dö snart?
Vem ska hedra mitt minne?
Vem ska betala Proserpina och Pluto?
Vem ska hälla vin på min grav?
Det kan jag göra. Det är det minsta jag kan göra.
Tack.
Men det är inte samma sak.
Dessutom kommer du också att vara död.
Jag ska ha en liten fest i kväll, så du måste...
Har du parfym?
Bara ett stänk.
Hemskt! Hästskit passar dig mycket bättre.
Du måste skaffa fram fler män som kan stå vakt
och hälsa mina gäster välkomna.
Är det klokt att ha fest nu?
Råd från en parfymerad...
Pompejus pack törstar efter blod.
Det är bäst att ligga lågt.
Jag vägrar att låta mig skrämmas.
Som du vill, men det kostar mer.
Du har fått så det räcker.
Fler män kostar mer.
- Jag ska säga åt Castor. - Jag vill inte ha mer pengar.
Vad är det du vill ha, då?
Du vet vad jag vill ha.
- Nåt sånt. - Du glömmer din ställning.
Jag hör hemma hos min familj.
Säg till, så reser jag till dem.
Gör jobbet så att jag blir nöjd...
så ska du få din belöning.
Tack, domina.
Pompejus förridare. Legionerna är inte långt borta.
Vi kommer alla att hänga på korset inom kort.
Tack och lov att min far slapp se sin son dö som förrädare.
- Bättre att dö nu, då. - Vänta! Vi ska inte slåss.
"Ryck fram tills ni möter motstånd."
Så lyder våra order.
Varför inte? Pojkarna är beredda, eller hur? Kom!
Ingen strid!
Ingen strid! Jäkla idiot.
Till försvar!
Kom ihåg vad ni lärt er!
Sköldar!
Era ynkryggar!
Kom tillbaka!
Ynkryggar!
Kom tillbaka!
Caesars spejare är bara fem mil från Rom.
Fem mil?
Farten är förunderlig.
Att han bara har några få män gör det lättare att hålla farten.
Han leder en beväpnad liga.
Det hela är högst regelvidrigt.
Det är inte ens krigssäsong.
Inte tänker han väl angripa Rom?
- Det är nog exakt det han tänker. - Hur kan han lyckas?
Problemet är
att vi bara har tre legioner till stadens försvar.
Det räcker väl?
Normalt, ja. Men de flesta är otränade rekryter.
som de som flydde från spejarna.
Resten är Gallienveteraner, Caesars män. Opålitliga.
Står Rom utan försvar?
Mina legioner håller på att samlas.
Men det tar minst fyra dagar
att få ihop en styrka som är stark nog.
Caesar är här om två dagar.
- Du har slagit huvudet på spiken. - Vad gör vi nu, då?
Vi måste göra en taktisk reträtt.
Lämna staden?
- Är du galen? - Inte den tonen.
Låt oss fokusera på vårt dilemma.
Finns det inga andra alternativ?
Nej. Vi samlar mina legioner i Corfinium.
När de kommit i ordning tar vi tillbaka staden.
Caesar kan inte få fram förstärkningar förrän till våren.
Italiens städer lär inte släppa in honom.
Vi kommer att ha ett ointagligt försprång.
Det här är alltså inget förödmjukande nederlag, utan en seger?
Lugn. Du förstår dig inte på det militära.
Annars skulle du se att jag har gjort rätt hela tiden.
Du har förlorat Rom utan att dra svärdet ur skidan!
Du har förlorat Rom!
Pompejus avskum inpå knutarna! Olidligt.
Vore inte Timon här skulle de bränna ned huset!
Så energiska är de inte.
Upproret har vänt alla emot oss.
Om Caesar vore här skulle jag hugga honom i halsen!
- Han har fördärvat oss. - Inte så säkert.
Pompejus ställning är svag.
Du tänker alldeles för mycket.
Alla våra vänner har övergivit oss, de ynkryggarna.
Det är som om vi hade spetälska.
Överdriv inte. Inte alla vänner har övergivit er.
Och det ska bli ihågkommet. Ni är bra, lojala människor.
Det är frestande att överge Caesar,
men det vore att vända kappan efter vinden.
Ni stannar och vaktar huset, men er husbonde och jag kommer tillbaka.
Vi är vid säsongsskiftet.
De som inte gjort sin plikt under vår frånvaro får betala med sina liv.
Eskorten är beredd, general.
Gnaeus.
Är eskorten beredd?
- Ja. - Då går vi.
Statskassan...
Javisst, ja. Durio!
Vi måste säkra så mycket av guldet som möjligt.
Öppna valven på Capitolium.
Det är bråttom, så gör vad du kan.
Vi är Odysseus och hans vänner som kryper ut ur cyklopernas grotta.
Var tysta som små möss.
Kom.
- Förlåt för allt det här. - Säg inte så.
Jag har inget emot lite spänning.
- Allt kommer att ordna sig. - Det tvivlar jag inte på.
Nu går vi.
Och kom ihåg - inget oväsen.
Slå ner den!
Vilken tur.
I stället för att leva i skam och vanära
blir vi våldtagna och rådbråkade av en galen mobb.
De släpper nog inte fram er.
- Ni kan få övernatta, om ni vill. - Tack, gärna.
Vänta! Fel väg.
Appiaporten ligger åt höger.
- Vi ska inte till Appiaporten. - Vad?
Bästa sättet att behaga en kvinna är ett varmt fiendehjärta.
De säger att de inte tycker om det, men det gör de.
Det är inte svaret.
Annars kan du prata med henne.
- Om vad då? - Det spelar ingen roll.
Det viktiga är tonen i rösten. Låtsas att du sadlar en nervös häst.
"Såja, älskling..." Såna saker.
- Är det allt? - Vad har vi mer?
Säg att hon är vacker.
Varje gång du ser henne, även när hon inte är det.
Och mer?
Det här är viktigt.
Det finns ett ställe ovanför slidan, som en liten knapp.
Ta hand om den, så öppnar hon sig som en blomma.
Hur vet du det om henne?
Alla kvinnor har såna! Fråga vem som helst.
Kom med oss!
Seså. Upp med dig.
Jag dödar Octavia, och Merula mig.
Om hon inte kan, måste du döda mig.
Sen måste du döda dig själv. Det ser inte bra ut om du överlever.
Jag skulle inte vilja leva.
- Vem vill du ska döda dig? - Jag kan ta hand om mig själv.
Min modige lille pojke.
Kan tjänstefolket hjälpa er på nåt sätt?
Tack, men vi klarar oss säkert själva.
Då så.
Jag ser helst att inte du dödar mig, mor.
Du är väl inte arg på mig ännu?
Är det en order?
Jag känner...
Kerberos ylar, och du plågar mig med känslor!
- Om du bara låtit Glabius och mig... - Glabius!
- Jag spottar på Glabius! - Det är rätt, dö som du har levat.
- Din själ är förgiftad. - Hör på!
Jag vill inte argumentera. Castor, döda Octavia först.
Nej, jag ska inte neka mor ett sista glädjeämne.
- Jag ska vara en god dotter. - Lyssna!
Konsul Gnaeus Pompejus Magnus har lämnat staden.
Han beordrar alla adelsmän och riddare att göra detsamma.
De som stannar kvar ska anses som Roms fiender.
Ynkryggar!
Du hörde vad de sa.
Det där tjänar inget till. Den som vill in tar sig in ändå.
Hjälp till, är du snäll.
- Din man kommer tillbaka ändå. - Det verkar så.
Du låter inte särskilt glad.
- Jovisst, han är ju min man. - Säger du det, så.
Förlåt. Det är bara jag som pratar.
Jag pratar för mycket.
Jag vet inte, Rissa. Jag försöker verkligen älska honom.
Jag vet inte om jag vill ha honom tillbaka.
Jag skulle inte tro det om jag inte sett det.
Pompejus män överger Rom. Halva senaten sitter till häst.
En komisk syn, förmodligen.
Gudar.
Vi befinner oss i en ruskigt besvärlig situation.
Om vi stannar tar vi parti för Caesar, för upproret.
Om vi ger oss av ställer vi oss på Pompejus sida.
- Inga alternativ. - Vad ska vi göra?
Caesar är en kär vän, men det han gör är...
Jag vet inte.
Du måste bestämma dig.
Pompejus. Republiken är viktigare än någon vänskap.
- Håller du med? - Det är ditt beslut.
Pompejus, alltså.
Vi måste skynda oss.
Säg åt dina kvinnor att vara klara så snart som möjligt.
Jag ger mig inte av.
Vad menar du?
Jag har väntat på Caesar i åtta år.
- Du kan inte stanna om jag reser. - Jag kan göra som jag vill.
Alla som stannar är Roms fiender.
- Enligt Pompejus. - Caesar kan segra.
Ja, han kan styra Rom en kort tid.
Men sen kommer nån att döda honom och ta hans plats.
Du blir en död tyranns älskarinna.
Vi vet hur det går för dem.
Jag kan inte rå för att jag älskar honom.
Mor!
Du är förblindad av lusta!
Köp en kyren och få det ur kroppen.
Det är bäst att du går.
Var inte ond på mig.
Vi kanske inte ses på länge.
Kom...
Adjö, mor.
Adjö, min vän.
Din dotter har gett sig av.
- När då? - Nu. Jag bad en pojke följa efter.
Jag ska stoppa de här dumheterna!
- Hämta dina män. - Vad?
Nu!
- Varför är du kvar? - Jag ville träffa dig.
Alla vet att du stöder Pompejus.
Var inte orolig. Jag ger mig av före gryningen.
- Det är allt jag har. - Tack, men det här är inget rån.
Atia.
Jag ska låta dig tala med gudarna.
Låt mina män leva.
Tyvärr. Det är en order.
Ge mig ditt svärd.
Vad är stjärnorna för nåt?
De är hål i himlasfärerna.
Genom vilka himlaljuset lyser.
- Hur stora är de? - Väldigt stora.
De bara verkar små för att de är så långt borta.
- Stora nog att klättra igenom? - Jag antar det.
Men en människa skulle aldrig kunna ta sig upp dit.
- Varför inte? - Hur?
Han skulle kunna hålla i en jättelik fågel.
- Det fungerar inte så. - Varför inte?
Det är filosofi, svårt att förklara.
Det där behövs inte.
Gamla vänner som vi ska inte vara så formella.
Vi tackar ödmjukast.
Vi ansöker om ert beskydd, Atia.
Vissa säger att jag tillhör Pompejus falang.
- Gör du inte det? - Den har flytt.
Du stannar av rädsla för att dina förråd ska bli plundrade.
- Det är verkligen inte sant. - Castor.
- Femtusen denarer. - Så mycket?
- Jag... - Låt oss inte bli vulgära.
Jag ska genast ordna det!
Var är Durio? Han är sen.
Durio kommer inte att svika.
Hur ska vi betala legionerna och ge dem mat?
Ingen aning. Du oroar dig som en kvinna, Cato.
Durio kommer att ha med sig mer än nog med guld.
Hur som helst är vi åter i Rom före våren.
Obegripligt. Vi borde ha stoppats.
Varför är Rom inte försvarat?
Vi har kanske skrämt bort dem.
Det måste vara en krigslist.
- Slugt. - Eller så har gudarna övergivit Rom.
Mars skulle inte ha tillåtit det.
Han kanske satt och sket.
Det är den där sortens ringaktning som försatt oss i det här eländet.
Varför skulle gudarna hjälpa om de inte respekteras?
Fortfarande inga soldater.
De här oxdrivarna kanske vet nåt.
- Salve, medborgare. - Kapten.
- Kommer ni från staden? - Ja.
- Hur är läget där? - Ni är Caesars män.
- Ja. - Lyckan särar på benen för er.
Pompejus har flytt. Staden är er.
- Varför skulle Pompejus fly? - Ni var för snabba för honom.
Han och hans män retirerar söderut, och senaten med dem.
- Där ser du. - Njut av segern.
- Vad kostar flickan? - Hon är inte till salu.
Vad är det i kärran?
- Spannmål. - Visa oss, soldat.
Här finns inga soldater.
Ni bär soldatskor, så jag antog att ni var soldater.
Men varför skulle nio soldater vakta spannmål?
Jag behöver inte visa nåt.
Min eviga trohet, domina.
Jag vill inte ifrågasätta dig,
men du har inte varit här på evigheter.
Du har kanske varit sjuk. Struma, var det så?
Just det.
Det drabbar ofta feta, giriga män.
Jag ska offra en uggla för din hälsas skull.
Vad säger du?!
Varför kommer ni med lik till respektabla hem?
Ta bort det!
Titta vad ni har gjort!
Staden är obevakad. Republiken har alltså fallit.
Ändå är himlen kvar ovanför oss.
Gudarna har ingen brådska.
- Vi ser efter vad kärran innehåller. - Det rör inte oss.
Vi lyder order.
- Men flickan... - Du gör din plikt!
Du är en elak jäkel, kärlekslös.
Smickra Niobe hur mycket du vill,
hon kommer ändå inte att tro dig.
Äntligen vaknar du...!
Jag har varit orolig.
Vatten?
Min stackars flicka.
Det var alltså ingen dröm.
Glabius är död.
Ja.
Jag beklagar.
Varför ser du på mig så där?
Hur då?
- Som om jag... - Gjorde du det?
- Hur kan du fråga så? - Gjorde du det?!
Det gjorde jag inte!
Att du ens kan tänka nåt sånt.
Titta på mig!
Jag svär vid alla mina förfäders masker
att jag inte hade någonting att göra med Glabius död.
Vem tror du gjorde det, mor?
Gatorna är fulla av lik. Det kan ha varit vem som helst.
"Här talar Gajus Julius Caesar,
"ättling till Venus prokonsul över Gallien,
"imperator över de norra legionerna.
"Jag har enbart återvänt
"för att hävda mina rättigheter.
"Jag önskar mig ingen olaglig makt.
"Jag utser ingen till fiende som inte själv säger sig vara det.
"Deras egendom kommer ej att beslagtas
"och de ska ej straffas, så länge motståndet är fredligt.
"Den som bekämpat mig
"och nu ångrar det erbjuder jag amnesti.
"De som emellertid fortsätter att bruka våld
"ska lönas med samma mynt.
"Under Jupiter Capitolinus egid,
"detta är Gajus Julius Caesars ord."
- Vad gör du? - Jag har syndat nog.
Jag slutar.
Det är desertering.
Jag är redan förrädare och rebell.
Du kan inte bara lämna trettonde!
Adjö, Pullo.
Till Venus ger jag detta offer.
Jag är Lucius av den Voreniska släkten,
före detta förste centurion i den trettonde legionen.
Jag har en fru.
Hennes namn är Niobe.
Låt henne älska mig som jag älskar henne.
Jag ger mitt blod för att det ska bli så.
Förlåt, jag ville inte skrämma dig.
Du är mycket vacker.
Jag har insett att jag saknat vetskapen
att behandla dig som jag borde ha gjort.
När vi gifte oss var du bara en flicka på tretton somrar.
Jag kan ingenting om kvinnor,
soldatyrket är det enda jag kan.
Det har jag ingen nytta av.
Jag har varit vresig och misstänksam och kylig.
Men jag är inte gjord av sten.
Jag kan ändra mig.
Jag svär vid min dottersons liv att jag ska ändra mig om du vill.
Om du inte vill det så går jag utan bitterhet.
- Det är jag som har felat. - Hur?
Jag är...
Jag har inte...
Det förflutna är glömt.
Ska vi börja om?
Jag applåderar dig. Du ska snart tåga in i Rom
men är lugn som en filbunke.
Jag är glad att jag ger det intrycket.
Gracchus! Spela nåt muntrare.